ДЖЕРЕЛЬНА ТА ІСТОРІОГРАФІЧНА БАЗА ДОСЛІДЖЕННЯ РОЗВИТКУ НАРОДНОЇ ОСВІТИ НА ПОДІЛЛІ В 1864-1917 РОКИ - Бурдуваліс К. М. (ПЕДАГОГІЧНИЙ АЛЬМАНАХ, 2024)
У статті досліджується джерельна та історіографічна база розвитку народної освіти на Поділлі в 1864–1917 роках. Аналізуються архівні фонди та документи, які відображають кількість навчальних закладів, чисельність учнів, педагогів та тенденції розвитку шкіл. Висвітлюються процеси реформування системи народної освіти, зміни в підпорядкуванні навчальних закладів різним міністерствам, структурам та відомствам. Окреслено кількість фондів, що стосуються теми дослідження та їх приналежність до архівних установ, зокрема державних архівів Хмельницької та Вінницької областей. Подано аналіз складу та змісту документів фонду Ф.281 «Інспектор народних училищ 5-го району», що зберігається в Державному архіві Вінницької області. Здійснено огляд наукових праць, статей та монографій, присвячених темі народної освіти на Поділлі, з акцентом на ключові дослідницькі підходи, основні теми та дискусії, які виникли в науковому середовищі. Аналізуються наукові дослідження та розробки С. Сірополко, В. Перерви, М. Вороліс, Т. Кравченко. Розглядається питання доступності освіти та її ролі в соціальній мобільності. Досліджуються чинники, які вплинули на розвиток народної освіти, зокрема реформаторська політика імперії, участь місцевих громад, а також роль державних і недержавних інституцій та організацій. Звертається увага на важливу роль земств у формуванні навчальних закладів, забезпечення їх технічною та матеріальною базою, надання стипендій для навчання студентів у педагогічних закладах. Аналізується, як освітні реформи вплинули на різні соціальні групи, національні меншини та селянство, а також їхній вплив на формування культурних ідентичностей. Розглядаються різні методи дослідження, які можуть бути застосовані до вивчення народної освіти, включаючи порівняльний аналіз, що дозволяє більш глибоко зрозуміти процеси освітньої трансформації, діалектичного розуміння сутності, наукового пізнання, історико–пізнавального процесу, філософського вчення про сутність загального, особливого та одиничного. Аналізуються проблеми, з якими стикалися освітні заклади та їхні учасники, зокрема недофінансування, недостатньої підготовки вчителів, соціальної нерівності в суспільстві, нерозуміння селянами значущості освіти для їх дітей та домінуючого впливу церкви на навчальні процеси.