ЗАСОБОВО ОРІЄНТОВАНІ СКЛАДНИКИ СИСТЕМИ НЕПЕРЕРВНОЇ ОСВІТИ: РІЗНОАСПЕКТНИЙ АНАЛІЗ ФОРМАЛЬНОЇ, ІНФОРМАЛЬНОЇ ТА НЕФОРМАЛЬНОЇ ОСВІТИ - Савош В. О. (ПЕДАГОГІЧНИЙ АЛЬМАНАХ, 2020)
У статті узагальнено наукові погляди на трактування поняття «засоби» та запропоновано власне тлумачення його суті таким контекстом: спеціально створені процеси, задіяння яких слугує досягненню визначеної мети. Також запропоновано до наукового обігу поняття «засобово орієнтовані складники системи неперервної освіти» на позначення сукупності засобів, які відповідно до Закону України «Про освіту» (2017 р.) визначено видами освіти, що забезпечують функціювання й розвиток системи неперервної освіти й позначаються поняттями «формальна освіта», «неформальна освіта» та «інформальна освіта». Суть зазначених понять розкрито з огляду на енциклопедичну й законодавчу визначеність, візуалізовано в рисунках з урахуванням складників системи освіти, рівнів освіти, видів освіти в ранзі засобів системи неперервної освіти та характеристик формального, неформального й інформального навчання.Акцентовано увагу на тому, що засобово орієнтовані складники системи неперервної освіти, будучи взаємопов’язаними видами освіти, мають суттєві відмінності. Формальну освіту схарактеризовано як інституціолізовану, цілеспрямовану, сплановану за участю державних та уповноважених приватних організацій. Неформальну освіту розглянуто як додаткову, альтернативну, доповнювальну до формальної освіти, а інформальну – як самоорганізовану освіту. У результаті зіставлення формальної освіти з неформальною сформульовано висновок про відносну статичність формальної освіти, динамічність неформальної освіти та про вплив процесу й результатів неформальної освіти на перебіг та результати формальної освіти.  Формальне навчання досліджено як таке, що здійснюється відповідно до держаних стандартів й навчальних програм та передбачає сповільнене врахування результатів прискореного розвитку науки. Навчання в інформальній освіті проаналізовано з огляду на внутрішню мотивацію тих, хто навчається, самостійне визначення ними мети, цілей і критеріїв ефективності навчання; можливість зарахування у формальній освіті результатів неформальної й інформальної освіти відповідно до порядку, передбаченого чинним законодавством.