ТЕОРЕТИЧНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ ПОНЯТЬ «КОМПЕТЕНЦІЯ» І «КОМПЕТЕНТНІСТЬ» У ДОСЛІДЖЕННЯХ НАУКОВЦІВ (ДРУГА ПОЛОВИНА XX – ПОЧАТОК XXI СТОЛІТТЯ) - Красновська І. П. (ПЕДАГОГІЧНИЙ АЛЬМАНАХ, 2020)
У статті окреслено витоки компетентнісної освіти з 1960-х років минулого століття у Великобританії, Німеччині та Сполучених Штатах Америки, зазначено умовний поділ процесу становлення трьох етапів компетентнісної освіти, проаналізовано та теоретично обґрунтовано поняття «компетенція» та «компетентність». Використовуючи наукові праці вчених, здійснена спроба визначити, що компетенція – це знання, уміння та навички, що виявляються в різних життєвих ситуаціях і якими особистість повинна оволодіти в межах конкретної установи. Компетентність розглядається не просто як володіння знаннями, а як інтегративне поєднання теоретичних знань, практичних умінь і навичок, мотивації, особистісних цінностей, якостей та забезпечує спроможність людини виконувати певну діяльність. Компетентний спеціаліст буде застосовувати той метод, який найбільше підходить у конкретній галузі. Схарактеризовано синонімічність та розбіжність означених понять у дослідженнях науковців. Зокрема, деякі доводять, що між поняттями «компетенція» і «компетентність» є смислова спорідненість та співзвучність, тому й не вважають за потрібне їх розмежовувати. Однак інші науковці під компетенцією розуміють знання, уміння, навички, цінності, досвід особистості, які в довільних поєднаннях та комбінаціях на практиці будуть вдало реалізовуватися завдяки компетентності. Обґрунтовано поняття «компетенція» і «компетентність» різних дослідників (Н. Бібік, М. Пентилюк, Дж. Равен, А. Хуторський) на основі вивчення наукової літератури в період другої половини XX – початку XXI століття, які доводять, що під компетенцією варто розуміти знання і вміння, які дозволяють особистості виконувати дії, а виконання конкретних завдань у певній галузі треба трактувати як компетентність. На думку вчених, поняття взаємодоповнюються.